Pariisi 3.6.1940
Bussy, Ranska Viikkoa myöhemmin
Se alkoi ryminällä kesäkuussa.
Saksalaiset olivat pommittaneet Pariisin esikaupunkeja.
Kauhistuneet ihmiset pakenivat Pariisista.
Kaukana maaseudulla sota oli yhä etäinen.
Minua piinasi se, jota vastaan sodin lähempänä kotia.
Etkö ole jo pukeissa? Me myöhästymme.
Kannattaako mennä ulos tänään? - Miksi ei?
Anoppini, rouva Angellier, ei uskonut tappioon, -
vaikka ensimmäiset pakolaiset Pariisista saapuivat.
Kolme vuotta aiemmin olin nainut hänen rakkaan poikansa -
ja muuttanut Bussyyn.
Gaston oli sodassa. Anoppini halusi, että opin johtamaan tilaa.
Kävimme vuokralaisten luona kerran kuussa sunnuntaisin.
Silloin he olisivat kotona.
Ole hiljaa. Siten näet, miten he oikeasti elävät.
Hän halusi nolata heidät.
Inhosin sitä.
Onko pojastanne kuulunut? - Ei yli viikkoon.
Entä teidän? - Ei kummastakaan pojasta.
Pariisin sanotaan kaatuvan. - Kaikkea sanotaan.
Lucile?
Tila on iso. Ilman veljiäni on vaikeaa.
Pannaan velka ylös.
Jos teen myönnytyksiä, Gastonilla ei ole pian kotia.
Minkä puolesta hän olisi taistellut?
Tule, Lucile. Näkemiin.
He eivät maksa vuokraa, mutta tytär saa silkkisukkia.
Näitkö?
Jos näyttää heikolta, he vievät sinulta kaiken.
Kun Gaston palaa, hän näkee, että hänen vaimonsa osaa...
Seis! Pysäytä auto!
Mennään takaisin. - Ei.
Meidän pitää ostaa perunoita ja periä vielä neljä vuokraa.
Hullu.
Tuo näyttää raskaalta. - Hän pärjää.
Mitä olemme velkaa? - Neljä frangia.
Kiitos.
Lisää autoja on tulossa. Pariisista.
Isä tapasi sanoa: "Jos haluat nähdä millainen joku on, aloita sota."
Mitä tämä on?
Katso, miten pitkä jono on.
Jatkakaa!
Anteeksi, vaimoni on väsynyt.
Kävelimme Pariisista asti. Saisiko hän levähtää autossa?
Totta kai.
Voi luoja.
Ovatko nuo meidän? - Heidän. Aina heidän.
Maahan!
Anna!
Anna? Anna?
Kiitos. - Lucile.
Veisittekö meidät lähimpään kaupunkiin?
Hei! Pois autoni luota!
Lucile! Tule autoon!
Sinun pitää totella minua!
Sellaista oli sota.
Pariisi oli yhtäkkiä saapunut Bussyyn.
Naiset ja lapset pakenivat, etsivät ruokaa ja turvaa.
Mutta vihollinen seurasi heitä tänne.
Rouva Perrin, olen Gastonin vaimo Lucile.
Pois tieltä! Lähtekää, he tulevat!
Te hylätyt, luottakaa saksalaiseen sotilaaseen.
Ranskalaiset! Vaikeina aikoina ajattelen pakolaisia, -
jotka ovat menettäneet kaiken.
Tarjoan heille myötätuntoa ja huolenpitoa.
Surukseni joudun kertomaan, että lopetamme taistelun.
Olen kysynyt viholliselta, ovatko he halukkaita -
meidän sotilaiden kesken, kunnialla, -
lopettamaan vihamielisyydet.
Pelko valtasi meidät. Huhuttiin, että rykmentti oli tulossa Bussyyn.
Jätin mahdollisimman vähän Gastonin toimistoon.
Anopin mukaan parempi palaa kuin joutua vihollisen käsiin.
Bussyn asukkaat.
Kansaamme on kohdannut suuri tragedia.
Miljoonat ovat paenneet, tuhannet menettäneet henkensä.
Urheiden, nuorten miesten kohtalo -
on edelleen tuntematon.
Vain Jumala tietää, mikä odottaa meitä -
ja maata, joka ei ole enää meidän.
Meidän on pidettävä yhtä.
Meidän on unohdettava kaikki ristiriitamme.
Meidän pitää olla yhtä perhettä Jumalan edessä.
He ovat jo täällä.
Rukoilkaamme.
Nouse, Anna. - Isä meidän.
Pyhitetty olkoon nimesi, tulkoon valtakuntasi.
Tapahtukoon sinun tahtosi myös maan päällä.
Anna meille leipämme ja anna meille anteeksi -
niin kuin mekin annamme anteeksi.
Päästä meidät pahasta. Aamen.
Marsalkka Pétainin allekirjoituksella -
hyväksytään Ranskan uusi perustuslaki.
Se takaa oikeuden työhön, perheeseen ja isänmaahan.
Teidät on voitettu. Valta on nyt meillä.
Kaikki aseet on luovutettava -
saksalaisten päämajaan huomenaamuna.
Kuten Führer kirjoittaa:
"Miekasta tulee auramme ja sodan kyynelistä..."
Kauanko he ovat täällä? - En tiedä.
Mutta en aio elää Saksan aikaa.
Upseereja majoittavat -
odottavat kotona heidän saapumistaan.
Emme katso häneen. Emme puhu hänelle.
Päivää.
Rouva...
Rouva Angellier, olen yliluutnantti Bruno von Falk.
Osasitteko odottaa minua?
Rouva? Yritän olla olematta vaivaksi.
Tarvitsen vain huoneen ja työtilan.
Suokaa anteeksi.
Ettehän pahastu, mutta en saa myöhästyä.
Koirasta ei ollut puhetta!
Menkää! Ulkonaliikkumiskielto! - Herra siunatkoon ruokamme.
Herra siunatkoon niitä, jotka eivät jaa ateriaamme.
Pitäköön heidät turvassa. Varjelkoon heitä.
Aamen. - Aamen.
Rouva? Saisinko avaimen pianoon -
ja kirjoituspöytään?
Lupaan, että niistä huolehditaan hyvin.
Marthe antaa teille avaimen.
Illanjatkoa.
Hän soittaa pian "Deutschland über alles".
Löysittekö majapaikan?
Kyllä. Kiitos.
Varokaa juutalaisten vastenmielistä tyranniaa.
Näittekö tämän?
Pitää käyttää Saksan rahaa. Ei ulos yhdeksän jälkeen.
Ja herra paratkoon, jos kuuntelet de Gaullea radiosta!
Onko teillä joku?
Upseeri.
Se lienee hinta kylän parhaasta talosta.
Entä teillä?
Ei ketään. Ainoa etu kylän surkeimmasta talosta.
Miksi hän katsoi minua noin? - Etkö tiedä?
Anoppisi siirsi hänet ja hänen vanhempansa latoon.
Antoi heidän talonsa pariisilaiselle pakolaiselle tuplavuokralla.
Seuraava.
Nimi, ammatti, osoite.
Benoit Labarie, torppari. Montmortin tila.
Seuraava.
Varakreivitär. - Benoit.
Anteeksi. Vaimosi ja lapsesi olivat kirkossa. Missä olit?
Olin töissä. Siitä te ette tiedä mitään.
Varo puheitasi.
Olemme olleet vuosia heidän torppareitaan.
Mitä on "lahjus" ranskaksi?
Toivon, että pitäisitte tätä lahjana.
Lahjana?
Voimmeko puhua kahden? Tämä on arka aihe.
Jättäkää meidät, Bonnet. Kiitos.
Suokaa anteeksi.
Istukaa. - Kiitos.
Kyse on siitä, että Bonnet on meillä.
Hän on hyvästä perheestä.
Pyrin sijoittamaan kaikki kaltaistensa pariin.
Kaikki Bussyssa noudattavat lakia.
Myös pormestari ja varakreivi. - Kyse on vaimostani.
Hänestä on kiusallista, että meillä on vieras.
Kävisikö joku toinen kortteeri? - Entä luutnanttini?
Löydämme varmasti hänelle toisen paikan.
Hän voi asua Labarien tilalla. Se on maitamme.
Sisälle, tytöt.
Meidän pitää tottua tähän, kuten muuhunkin.
Kylässämme ei ollut ollut miehiä aikoihin.
Ranskalaissotilaiden äidit halveksuivat heitä.
Voinko auttaa? - Nuoret naiset ihailivat.
Olet kaunis. Mikä on nimesi? - Celine. C-E-L-I-N-E.
Celine? Saanko puhutella?
Saanko kantaa kassisi?
Olen menossa samaan suuntaan. Voit sanoa "ei kiitos".
Tuo ei sovi tänne.
Sinä et pidä tästä.
Jos yhtään lohduttaa, kaikki rikkaat tekevät näin.
Anoppini esitti, että sota yhdisti meidät, -
mutta rikkaat laskivat rahansa ja viis veisasivat muista.
Muut, kuten Benoit ja Madeleine, eivät olisi hamstranneet.
Tämä on sinulle. Meillä on ylimääräistä ruokaa.
Jos ymmärrät...
Kaipaat varmaan Gastonia. Jotakuta, jolle puhua.
Kaipaan.
Kirjoitatko hänelle?
Emme tiedä, missä hän on. - Kirjoita itsesi takia.
Benoit olisi vaihtanut osia Gastonin kanssa, taistellut.
Oikeasti? - Kysy häneltä itseltään.
Voinko..?
Voimmeko auttaa? - Rouvat...
Tuli muutos. Minut määrättiin tänne.
Anteeksi vaiva. - Tämän piti olla liian kaukana.
Minäkin yllätyin. Asuin linnassa.
Oletteko upseeri? - Luutnantti.
Tämä on liian vaatimatonta. Ei ole edes juoksevaa vettä.
Älkää minusta huolehtiko.
Tämä kelpaa hyvin.
Nuori upseeri käytti valtaansa ja sekoitti heidän elämänsä.
Se oli jo muutenkin hankalaa.
Entä meidän sotilaamme?
Kuulin hänet joka yö.
Aina samaa, vierasta musiikkia.
Häntä piti vihata, mutta se oli helpottavaa -
kuukausien hiljaisuuden jälkeen.
Rakas Gaston...
Bubi!
Anteeksi, että häiritsen.
Koira ei ole minun. Se löytyi hylätystä kylästä.
Se on sentään ranskalainen.
Sopiiko?
Teillä on kaunis koti.
Tämä ei ole minun, vaan anoppini.
Onko piano teidän? - Miksi luulette niin?
Anoppinne ei taida olla musiikin ystävä.
Sain pianon isältäni.
Soitatteko? - Kyllä.
Anoppini ei halua musiikkia, kunnes mieheni palaa.
Voinko istua?
Kappale, jota soitatte...
En tunne sitä. - Ette tietenkään.
Olen opiskellut musiikkia. - Ette sitä.
Onko kappale teidän?
Olin säveltäjä ennen sotaa kun menin naimisiin.
Oletteko naimisissa? - Neljä vuotta.
Ja sotilas neljä vuotta.
Vaimonne kaipaa teitä.
Ei oikeastaan. Ei enää.
Haloo?
Mitä teette täällä? - Luulin jättäneeni jotain.
Tulitteko kysymättä lupaa?
En kuule!
Anteeksi.
Katsoitteko näitä? - En, vannon sen.
Lukekaa yksi.
Ääneen.
"Herra Blancilla on viisi lasta. Monta kuukautta...
hänellä on ollut suhde nuoreen naiseen."
"Hänet pitäisi tuomita haureudesta."
"Herra Dubois myy ruokaa pimeästi."
"Herra Acar on kommunisti ja homoseksuaali."
"Pakolainen esittää katolilaista, mutta on juutalainen."
Mitä ne ovat? - Ne ovat naapureiltanne.
Odottivat kaupungintalolla.
Juoruja ihmisiltä, jotka kantavat kaunaa.
Ne pitäisi polttaa. - Se sopisi minulle.
Majurini antoi käskyn.
Minun pitää lukea ne. Te voitte mennä.
Miksi nait Gastonin? Maiden takia?
Isäsi menetti maansa.
Ei, isäni teki kuolemaa.
Halusi minulle hyvän miehen. - Rikkaan miehen.
Mitä olen tehnyt?
Näen, mitä täällä tapahtuu.
Hän halusi vain puutarhaan. - Olisit lähtenyt.
Pitäisikö pysyä huoneessani? - Ole uskollinen vaimo.
Minä olen!
Miten voit hengittää kun miestäsi jahtaavat -
nämä elukat? Haluan repiä heiltä silmät päästä!
Mitä on tapahtunut?
Me kuulimme juuri, että...
Gastonin yksikkö on työleirillä Saksassa.
Miehesi on sotavanki.
Saksalainen on vihollinen. Ymmärrätkö?
Kyllä.
Rouva...
En voi puhua teille.
Minun olisi pitänyt uskoa teitä.
Tämän takia tulitte huoneeseeni.
Olen pahoillani.
Muista periä vuokrat, Lucile. Tule, Marthe. Olemme myöhässä.
Menen uimaan. Osaatko uida?
Varakreivi ei anna kyläläisten uida järvessään.
Anteeksi, en tarkoittanut... Tarkoitin vammaa...
Mitä tapahtui? - Hevoseni kaatui.
Se talloi jalkani.
Muuten olisit sodassa, vai?
Niin olisin.
Nietzsche sanoi, että mies on tehty soturiksi.
Oletko lukenut Nietzscheä?
Hän sanoi myös...
"Nainen on tehty tyydyttämään soturia."
Se jalka... Tapahtuiko se ennen vai jälkeen avioliiton?
Jälkeen.
Upea tuoksu.
Voisin ostaa kimpun makuuhuoneeseeni.
Madeleine. Eläimet pitää tuoda sisään.
Vaasi sänkyni viereen, jos siitä ei ole vaivaa.
Siinä on kaikki. Te saatte tuplasti enemmän naapurista.
Opin tuon kappaleen lapsena.
Isäni opetti sen.
Annankin isä opetti häntä.
Onko hän..? - Me jouduimme erilleen.
Mutta olemme pian taas yhdessä.
Tämä riittää tältä päivältä. Mene ulos leikkimään.
Pysy talon lähellä.
Hän on hurmaava. - Kiitos.
Anteeksi, saisinko lainata vähän saippuaa?
Peseytyäkseni.
Kaunis ilma.
Kiitos.
Olen pahoillani.
Vaikeaa kun he asuvat näin lähellä meitä.
Perkele! Joku vei univormumme.
Paskiaiset.
Haistakaa paska.
Ei voi olla totta. - Kyllä, kaikki on viety.
Tule tänne, paska! Annan turpiin!
Benoit?
Etkö luovuttanut asetta? - Sen, joka oli rekisteröity.
Vähemmästäkin kuolee. - Minä tarvitsen sitä.
Kerro, miksi olet täällä. - Se saksalainen.
Se saksalainen meillä. Hän vaanii Madeleinea.
Täällä asuva upseeri voisi puuttua siihen.
En puhu hänelle. - Olen kuullut muuta.
En arvostele sinua. Haluan vain hänet pois.
Auta minua.
Valitus saksalaisesta? Olen pahoillani.
Teettekö asialle jotain?
En voi. Olemme samanarvoisia.
Onko heille eri säännöt? - En sanonut niin.
Me hävisimme sodan. Pitääkö menettää naisetkin?
Ehkä heitä olisi kannattanut suojella aikaisemmin.
Minä pyydän.
Voin yrittää, mutta se ehkä vain pahentaa tilannetta.
Käskekää jättää hänet rauhaan. En pyydä toiste.
Rykmenttimme voi lähteä koska vain.
En kestä ajatella, että vihasitte minua.
En vihaa teitä.
Kutsukaa sitten minut teelle.
Meillä ei ole paljon mitään. Miehenne veivät kaiken.
Tai viinille. Puhun Bonnetille.
Vastineeksi pyydän vain, että olemme ihmisiksi.
Mitä pahaa siinä olisi? - Anoppini heittäisi minut ulos.
En voi mennä muuallekaan. - Hän on kirkossa.
Vielä puoli tuntia. Vain lasi viiniä.
Miten ryhdyitte sotilaaksi? - Olen sotilasperheestä.
Veljeni ja minä liityimme armeijaan yhtä aikaa.
Veljesi? Missä he ovat?
Yksi kuoli Puolassa.
Toinen Normandiassa.
Nuorin lähti juuri Afrikkaan.
Tämä kaikki on niin väärin.
Meille kaikille. - En ajattele niin.
Kaikki on vaikeampaa, jos kyselee liikaa.
Uskotteko sotaan?
Uskon yhteishenkeen. Kukaan ei halua myöntää sitä, -
mutta yksittäiset teot eivät merkitse mitään.
Miksi näen teidät aina yksin?
Milloin näette minut?
Unohtakaa kaikki tämä hetkeksi.
Lucile.
Rouva on tulossa. Menkää puutarhaan.
Äkkiä!
Kaikkien pitäisi pelätä minua, -
mutta hän pelottaisi piruakin.
Miksi valot ovat päällä?
Halusin kiittää teitä. Te olitte kiltti.
En ole aikoihin puhunut kellekään näin.
Kiitän teitä.
Hyvää yötä.
Lucile! Kerrotko nyt kaikille?
Hyvähän sinun on. Minä teen vain töitä.
Ilman rakkautta...
Ihan sama, mistä hän on. Hekin ovat ihmisiä.
He eivät heittäneet meitä kodistamme. Sinä heitit.
Anoppini, en minä.
Avaa silmäsi, Lucile.
Meidän miehemme eivät ole yhtään parempia.
Kysy upseeriltasi. Hän tietää. Kysy, mitä kirjeissä oli.
Kysy, mitä hän on lukenut miehestäsi.
Sinun pitää tietää. Kaikki muut tietävät.
Miksi annoit heidän heittää sinut ulos täältä?
Tämä on persläpi.
Kiitos.
Mutta on tässä oma hurmansa.
Se maanviljelijä, hän on barbaari.
Ja hänen vaimonsa?
Viehättävämpi kuin illan emäntä.
Miksi kysyt?
Mikä isoveli sinä minulle olet?
Pysy kaukana. - Älä saarnaa minulle moraalista.
Et ollut noin herkkä kun vangit ammuttiin.
En ampunut ketään. - Minä ammuin, huviksi.
Et sanonut mitään. - Olimme sodassa.
Olemme edelleen, herra yliluutnantti.
Kauanko olette tiennyt?
En ajatellut, että saan kertoa.
Sinä tiesit, että täydellisellä pojallasi oli ollut suhde -
jo ennen kuin tapasimme!
Näkisit, miten monta kirjettä on sinusta!
Halusit aina lapsenlasta. Nyt sinulla on.
Hänen nimensä on Simone!
Pitäkää typerät salaisuutenne! Ei kiinnosta.
Voinko soittaa teille jotain?
Kaunista.
Mikä on?
Nain miehen, jonka olin tavannut vain kahdesti.
Uskottelin itselleni, että olimme rakastuneita.
Voisin yhtä hyvin olla kuollut.
Se ei ole mahdollista.
Lucile? - Tullaan.
Rouva haluaa nähdä sinut heti.
Muistatko rouva Perrinin?
Totta kai.
Mikä tuo teidät takaisin vapaalta alueelta?
Poikani kuoli Normandiassa kun Saksa eteni.
Sain luvan käydä hänen haudallaan.
Miten Lyonissa menee? - Huonosti.
Teillä ei sentään asu saksalaista.
Kuulin upseerista. Onko hän ystävällinen?
En puhu hänelle, mutta Lucile puhuu.
Hyvä. Lähdimme kiireesti, joten jotain jäi matkasta.
Saksalaiset ovat nyt kodissamme. Hakisitko tavaroitamme?
Asento!
Katsokaa minuun.
Tämä on häpeällistä.
Siivotkaa tämä sotku!
Tätäkö on Saksan armeijan suojelu?
Lucile...
Odota. Katso minuun.
Tuota ei voi puolustella.
En ole yksi heistä.
Osassa esineitä on vaurioita. Mitä tehdään?
Pakatkaa varovasti. Tulen pian.
Ainoa, jonka kanssa minulla on jotain yhteistä...
olet sinä.
Tekohampaat, posliiniastiasto, -
tavaroita, joilla on tunnearvoa.
Haalin viholliselta sen, mitä pystyin.
Ilma oli täynnä kuiskauksia.
Joillekin olin kätyri. Toiset ihailivat rohkeuttani.
Kukaan ei tiennyt todellisia tunteitani.
Valtaosa on tässä.
Pahoittelen vaurioita.
Hyvä. Uskalsit sentään vastustaa sitä roskaväkeä.
Marthe, veisitkö nämä ylös? - Torstaina hän tapaa siskonsa.
Olemme yksin talossa.
Tule takaisin!
Benoit Labarie! Sinä varastit meiltä.
Senkin varas.
Mitä kuvittelitte? Te petturit antaisitte meidän nähdä nälkää.
Miten uskallat sanoa noin?
Minä sanon, mitä lystään.
En ole ainoa, joka käy täällä. Kaikki käyvät.
Ja se vain pahenee. - Mene pois.
Kanat.
Tänne ne helvetin kanat!
Rukoilkaa, että saksalaiset ystävänne viipyvät kauan, -
koska kun he lähtevät...
Sain varkaan kiinni. Se on Labarie.
Käskin antaa sen olla. - Hänellä on yhä ase.
Kuten puolella kylää ja minulla.
Hän yritti ampua minut.
Tee jotain.
Minne ne viedään? - Afrikkaan, Englantiin. En tiedä.
Mitä maksamme niistä? - 40 000, jos on hyvin hoidettu.
Se on puolet käyvästä arvosta. - Miksi se sinua kiinnostaa?
Ei kiinnostakaan.
Hyvä. Jos jatkamme tätä rataa, -
seuraavaksi viedään ihmisiä.
Hoidetaan asia. - Bonnet!
Valitkaa sotakelpoiset.
Olimme eläneet rinnakkain kolme kuukautta.
Nyt ei enää pidäteltäisi.
Antaa muiden tapella ja vihata toisiaan.
Kunhan meidät jätetään rauhaan.
Etkö viekään itse hevosta?
Mitä olet tehnyt? Mene, harhautan heidät.
Pojat, tulkaa. Äkkiä!
Minulla on pidätysmääräys Benoit Labariesta. Missä hän on?
Hän on pellolla.
Te neljä pellolle! Muut tutkivat talon!
Mikä teitä viljelijöitä vaivaa? Aina sama asekätkö.
Tule alas. Et ole pitkään työleirillä.
Varakreivi aneli armoa. Saat ehkä vuoden.
Ehdin panna vaimoasi kun lapioit jäätynyttä paskaa.
Haista paska.
Pysykää siinä!
Ei!
Madeleine! - Onko anoppisi kotona?
Hän on illan poissa. Mitä on tapahtunut?
Mistä tiedät, missä hän on?
Metsässä on vanha metsästysmaja.
Eikö kukaan tarjoutunut auttamaan?
Siksi tulin.
Päästivät minut, mutta pitävät silmällä.
Jos sinua pidetään silmällä, -
et olisi saanut tulla tänne.
Benoit on hyvä mies. Kukaan muu ei auta häntä.
Hän ei liiku nopeasti. He löytävät hänet.
Ja tappavat hänet. Ymmärrätkö?
Olet ainoa, joka voi auttaa minua.
Minä...
Olen pahoillani. En voi...
Sanoit, että anoppisi on poissa.
Upseerisi ei tule. Ohitin hänet torilla.
Hän johtaa mieheni etsintäpartiota.
Häpeäisit!
Mitä ajattelin? Ystäviäni ja naapureitani jahdattiin -
ja minä elin haaveissa.
Häpeällistä hulluutta.
Hajaantukaa!
Mitä teet täällä?
Koirilla on vainu sinusta. Pue nämä päällesi ja tule.
Ulos!
Tulkaa ulos. Kaikki käskettiin torille.
Äkkiä!
Eilen -
saksalaissotilaan tappoi Benoit Labarie, -
joka asuu Montmortin tilalla.
Jos joku auttaa tai suojelee häntä -
tai tietää, missä hän on, -
kertokoon tietonsa Saksan päämajaan -
48 tunnin sisällä -
tai heidät teloitetaan välittömästi.
Minulla on asiaa. Tulkaa, varakreivi.
Herra majuri, pyydän anteeksi Bussyn asukkaiden puolesta.
En tiennyt, että hän kykenisi moiseen.
Sanoitte, että hän on kommunisti ja varas. Mitä kuvittelitte?
Miehityslain mukaan pormestari vastaa alamaisistaan.
Ellei torpparia löydetä 48 tunnissa, -
joudutte teloituskomppanian eteen hänen sijastaan.
Herra majuri, olen varakreivi.
Se on ennenkuulumatonta. - Varakreivi.
Kenraali Wolf halusi, että teloitan viisi miestä.
Olkaa kiitollinen, että hän tyytyi teihin.
Viekää pois.
Olen varakreivi. Se ei ole sopivaa!
Päivä ennen kuin Bonnet surmattiin -
hän halusi puhua yhdestä upseeritoveristaan.
Ketä hän tarkoitti?
En tiedä.
Hyvä on. Te vastaatte teloituksesta.
Käskekää miestenne etsiä kaikkialta.
Ei poikkeuksia.
Annetaan täkäläisille opetus. Löydetään jotain.
Menkää! - Selvä.
Menkää!
Pois tieltä!
Miten romanttista.
Puhun esimiehelle. - Ei.
Kuka tietää? - Ei kukaan.
Eikö edes hänen vaimonsa? - En ottanut riskiä.
Olisit kysynyt minulta ensin.
Isoisäni teki tämän edellisen sodan aikana.
Mene sisään, äkkiä. Älä päästä ääntäkään.
Miksi teet tämän?
Annoit hänelle Gastonin vaatteet.
Se toi mieleen, että hän voisi olla oma poikani.
Nyt he tulevat.
Rouva... Etsimme Benoit Labarieta.
Lucile... En päässyt takaisin.
Ei! - Lopeta, Celine!
Gustav...
Unohda se akka. Tule!
Etsimme koko yön metsästä. - Tiedän.
Herra yliluutnantti? Ei löydy mitään. Menemme ylös.
Hyvä on.
Kerro. Jokin on hullusti.
Tein väärin.
Mikä tämä on?
Hän on juutalainen!
Missä tyttärenne on?
- Isänsä luona.
Tulemme hakemaan hänet.
Ovatko tunteesi muuttuneet?
Kyllä.
Sinä valehtelet.
Löysimme jotain liinavaatekaapista.
Upseeri Bonnetille pidetään muistotilaisuus.
Puuttuu pöytäliinoja. Saisimmeko lainata?
Se oli äitini. Palautattehan sen ehjänä?
Totta kai.
Pakatkaa ne.
Anna?
Avatkaa.
Viekää pois.
No niin.
Hän ei tiedä mitään.
Älä pelkää. Vielä on aikaa.
Joku voi ilmiantaa hänet. - Benoit...
Tiedän. Teit oikein.
Jumala näkee sydämiimme.
Minä rakastan sinua.
Ja minä sinua.
Riviin!
Tähdätkää!
Tulta!
Väistykää!
Olin sanonut itselleni, että he ovat kuin me.
Eivät he ole.
Me olemme eri lajia, ikuisia vihollisia.
En piileksi täällä, kunnes sota loppuu.
En pelkää kuolla.
Mutta pitää olla syy. - Mitä voit tehdä?
Tunnen ihmisiä, Pariisissa. - Keitä?
He järjestäytyvät vastarintaan.
Et pääse tiesulkujen ohi. Niitä on kaikkialla.
Entä jos minä vien hänet? - Et voi, Lucile.
Minä vien sinut.
Entä matkustuslupa?
Tiedän minne menet, vitun saksalaishuora.
Hän on turvassa.
Mitä teet täällä?
Tarvitsen matkustusluvan. Minun pitää ajaa Pariisiin.
Yksi torpparimme tarvitsee lääkettä sairaalle tyttärelleen.
Kuulitko varakreivistä?
Kuulin. - Taidat vihata minua nyt.
Minä vihaisin, jos olisin sinä.
Se torppari...
Tuliko hän taloonne?
Ei. - Sääli.
Alaiseni sanoi haistaneensa eri miehen tupakan.
Uskoo, että piilottelet jotakuta.
Mitä sinä luulet?
Jos epäilisin yhtään, -
velvollisuuteni olisi toimia.
Tiedän.
Sanoin, että tupakka on minun. Lahja vaimoltani.
Käsken kirjoittaa matkustusluvan.
Kiitos.
Me näemme vielä.
Sitten en ole sotilas.
Et edes tunnista minua.
Ole varovainen...
henkesi kanssa.
Onko se sinulle arvokas?
Kyllä.
Se on minulle arvokas.
Herra luutnantti, marssikäsky.
Lähdemme aikaisin aamulla. - Selvä.
Tässä kaikki tarpeellinen.
Gaston jätti tämän meille, varmuuden vuoksi.
Kiitos.
Gaston palaa kotiin.
Olen varma siitä.
Kiitos.
Herra luutnantti, kaikki valmista.
Se tupakka ei voinut olla teidän. Sitä ei haistanut huoneessanne.
Ei huolta, hoidin asian.
Jos hän salaa jotain, se löytyy tiesululla.
Käskin matkustusluvassa tutkia auton.
Hyvä.
Herra majuri, Steiner odottaa hotellilla.
Päivää. - Päivää.
Wohin?
Minne? - Pariisiin.
Paperit.
Tulkaa tänne!
Hoida itse, Gustav. Yksi nainen...
Ulos.
Ulos!
Avatkaa takaluukku.
Avatkaa!
Äkkiä nyt.
Maahan!
Benoit!
Tukeudu minuun.
Auta minua.
Avaa ovi.
Todellisista tunteistamme ei koskaan puhuttu.
Ei sanaakaan rakkaudesta.
Kuulin sodan jälkeen, että Bruno oli kuollut.
Ehkä hän vain katosi, kuten minäkin.
Vein Benoit'n maatilalle. Viikon päästä olimme Pariisissa.
Taistelimme ja neljä vuotta myöhemmin Ranska oli vapaa.
Yritin ajan myötä unohtaa ne, jotka menetin, -
mutta musiikki muistuttaa aina hänestä.
"Ranskalainen sarja" kirjoitettiin kun natsit miehittivät Ranskaa.
Se ei valmistunut koskaan.
1942 juutalainen Irène Némirovsky jäi kiinni. Hän kuoli Auschwitzissa.
Käsikirjoitus oli 60 vuotta matkalaukussa. Tytär löysi sen.
"Ranskalainen sarja" julkaistiin vuonna 2004. Siitä tuli bestseller.
"Ihmeellistä herättää äitini henkiin."
"Natsit eivät onnistuneetkaan tappamaan häntä."
"Se ei ole kosto vaan voitto."
Denise Epstein-Dauplé, Irène Némirovskyn tytär
Suomennos: Scandinavian Text Service 2015